КАТЕГОРІЯ РОЗВИТОК: ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ ВІДНОСНО ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ

док. екон.  наук, професор Шимановська-Діанич Л.М. 
канд. екон.  наук, доцент Рибалко-Рак Л.А.
аспірант кафедри менеджменту Бойко Г.С.

ВНЗ Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» 
(м. Полтава, Україна)

Особливості ринкової економіки зумовили принципово нові умови функціонування вищих навчальних закладів, що змінюють ключові основи розвитку  системи вищої освіти. Перед суб’єктами управління вищих навчальних закладів постає завдання ідентифікації, оцінки та регулювання факторів, що впливають на їх розвиток, із наступним врахуванням їх у стратегії сталого розвитку. Тому досліджуючи особливості функціонування та розвитку ВНЗ в процесі становлення економіки знань, доцільно розглянути розвиток як дефініцію через формування трактувань даного терміна.
Дослідження категорії «розвиток» знайшло своє відображення в філософії, теорії систем, менеджменті, кібернетиці тощо. Геракліт (VІ ст. до н.е.) стверджував, що «все тече, все зазнає змін…, а тому жодна людина не може двічі увійти в одну і ту ж річку» [7, с. 265]. Сократ доповнив це твердження доцільністю переходу матерії з одного стану в інший. Рене Декарт (ХVІІ ст.), застосувавши механістичний підхід, окреслив необхідні межі розвитку через поняття «простору», «руху» і «механізму» як головного джерела розвитку світу [7, с. 306]. 
У філософському словнику категорія «розвиток», трактується як незворотна, спрямована, закономірна зміна матеріальних і ідеальних об’єктів [9]. Ґрунтуючись на цьому трактуванні Л.Г. Мельник проводить аналіз і дає оцінку дефініції «розвиток» через призму сутнісних аспектів трьох основних властивостей: необоротності, спрямованості й закономірності. Автор зазначає, що «тільки одночасна наявність трьох зазначених властивостей виділяє процеси розвитку серед інших змін» [5]. 
Л.М. Шимановська-Діанич зазначає, що синергійний ефект від взаємопов’язаного прояву трьох вищеописаних властивостей складних відкритих систем виявляється в унікальності процесу їх розвитку, насамперед за рахунок різної ефективності використання і доцільності застосування різноманітних технологічних процесів, масштабів виробництва, засобів, способів і методів управління, ресурсів, однорідності фаз і стадій розвитку, а головне, за рахунок вагомого прояву суб’єктивного фактора свого розвитку – людини, та рівня її розвитку. Саме присутність і рівень розвитку людини в системі на різних ієрархіях управління, людини, яка творчо підходи до праці, є креативно-активною, використовуючи при цьому креативно-емоційний інтелект, і надає поведінці системи непередбачуваний і унікальний характер розвитку [10]. 
Зінов’єв О.А. розглядає розвиток об’єкта як розкриття або розгортання його внутрішнього потенціалу [3, с. 133], Афанасьєв В.Г. – як процес незворотних, спрямованих і закономірних змін, який призводить до виникнення кількісних, якісних і структурних перетворень структури і функцій організаційної системи [1, с. 84, 88]. 
Коротков Е.М. трактує розвиток – як сукупність змін, що ведуть до появи нової якості і укріплення життєвого рівня системи, її здатності здійснювати опір руйнівним силам зовнішнього середовища [4, с. 117]. Розвиток підприємств пов’язують зі змінами, що підвищують ступінь організованості системи [6, с. 17]
Шумпетер Й. під розвитком підприємств розуміє процеси, що ведуть до кількісних і якісних змін у всіх функціональних сферах підприємства [11, с. 18].
Власенко В.А. вважає за доцільне дати наступне визначення категорії розвиток систем – це процес їх переходу в новий, більш якісний стан за рахунок накопичення кількісного потенціалу, зміни і ускладнення структури та складу, внаслідок чого виникає здатність здійснення опору рушійному впливу факторів зовнішнього середовища, необхідність розробки відповідного механізму управління таким розвитком (з виділенням окремих його складових), а також можливість ефективного функціонування системи у майбутньому [2, с. 409].
Вищий навчальний заклад, відповідно до Закону України «Про освіту», визначається як окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей. Сучасний ВНЗ представляє собою високодиверсифіковану організацію, що займається виробництвом різнопланових економічних благ (товари і послуги, в основному освітні) [8].
Тому досліджуючи розвиток вищого навчального закладу (ВНЗ) вважаємо за доцільне запропонувати авторське трактування економічної сутності та змісту категорії, а саме: розвиток ВНЗ – це формування нової якості в системі матеріальних і ідеальних елементів освітньої діяльності за рахунок пошуку потенціалу в освітньому процесі через проведення структурних змін у системі, що потенційно сприятиме підвищенню рівня опору складному і динамічному зовнішньому середовищу, і як наслідок конкурентоспроможності закладу в стратегічній перспективі.
Досягнення конкурентоспроможності ВНЗ можливо досягти за рахунок впровадження інноваційної моделі розвитку, яка дозволить впроваджувати зміни в навчальний процес у відповідності до вимог соціально-економічних та технологічних факторів зовнішнього середовища, а також відповідно до реальних і потенційних потреб споживачів освітніх послуг. 

Література
1.	Афанасьев В.Г. Общество: системность, познание и управление / В.Г. Афанасьев. – М.: Политиздат, 1981. – 432 с. 1
2.	Власенко В.А. Етимологія категорії управління розвитком соціально-економічних систем у ринкових умовах господарювання / В.А. Власенко // Вісник ДонДУЕТ ім. М. Туган-Барановського: науковий журнал. – Донецьк: ДонДУЕТ ім. М. Туган-Барановського, 2006. – Вип. 4 (32). – С. 8–15. – (Економічні науки)
3.	Зиновьев А.А. Логическая социология / А.А. Зиновьев. – М.: Социум, 2002. – 154 с. 
4.	Коротков Э.М. Концепция менеджмента / ЭМ. Коротков. – М.: Издательско-Консалтинговая Компания „ДеКА”, 1997. – 304 с. 
5.	Мельник Л. Г. Фундаментальные основы развития / Л. Г. Мельник. – Сумы: ИТД «Университетская книга», 2003. – 288 с.
6.	Путятин Ю.А. Финансовые механизмы стратегического управления развитием предприятия / Ю.А. Путятин, А.И. Пушкарь, А.Н. Тридед. – Харьков: Основа, 1999. – 488 с.
7.	Спиркин А.Г. Философия: [учебник] / А.Г. Спиркин. – 2-е изд. – М.: Гардарики, 2002. – 736 с.
8.	Стратегічне управління вищим навчальним закладом: теорія, методологія, практика: монографія / С. Г. Натрошвілі. – К.: КНУТД, 2015. – 320 с. 
9.	Философский энциклопедический словарь / гл. ред.: Л.Ф. Ильичев, П.Н. Федосеев, С.М. Ковалев, В.Г. Панов. – М.: Советская энциклопедия, 1983. – 840 с. 
10.	Шимановська-Діанич Л. М. Управління розвитком персоналу рганізацій: теорія і практика: [монографія] / Л. М. Шимановська-Діанич. – Полтава: РВЦ ПУЕТ, 2011. – 430 с. 14
11.	Шумпетер Й. Теория экономического развития: исследование предпринимательской прибыли, кредита, процента, капитала и цикла конъюнктуры / Й. Шумпетер ; пер. с нем. В.С. Автономова. – М.: Прогресс, 1982. – 458 с.